Jag heter Richard.
Vad vill ni veta mer?
Om min familj eller var jag kommer från?
Inget av det spelar roll.
När man en gång har tagit sig över havet och slitit sig loss,
på jakt efter något vackrare, något mer spännande,
och, ja, jag erkänner det, något farligare.
Så efter 18 timmar på planet,
tre dumma filmer, två plastmåltider, sex öl och absolut ingen sömn,
landade jag äntligen... i Bangkok.
Vill du åka till vattenfallet? Flytande marknaden! 1500.
Extra billigt för dig!
Hallå! Behöver du nånstans att bo?
- Jag hittar nå't själv, tack. - Vad vill du, killen?
Och här är det. Bangkok.
Njutningens stad.
Porten till Sydostasien.
Där dollar och d-mark omsätts i falska märkesklockor och äkta ärr.
Ha kul! Kille! Tjej! Sex! Inget problem!
- Det är här de hungriga kommer och äter. - Vill du dricka ormblod?
Vänta. Sa du ormblod?
Javisst!
- Nej tack. - Vad är det för fel med ormblod?
- Jag gillar inte tanken. - Du kanske är rädd.
- Rädd för något nytt. - Jag gillar helt enkelt inte tanken.
Precis som alla turister! Du vill ha trygghet.
Precis som i Amerika!
Så säg aldrig nej till ett erbjudande.
Sätt dig inte emot det okända.
Och var alltid artig.
Mina herrar,
det var utmärkt.
Och stanna inte för länge.
Håll sinnet öppet och sug åt dig erfarenheterna.
Om det gör ont,
är det troligen värt det.
God kväll.
Kan jag få ett rum, tack?
Enda problemet är, att alla har samma tanke.
Vi reser tusentals mil
bara för att titta på TV nånstans med alla bekvämligheter, precis som hemma.
Och så frågar man sig...
Vi kommer att få ordning på det här stället på ett litet kick, inga problem!
..vad är det förmening med det?
Tack.
Godnatt.
Och det där att resa ensam,
fan!
Men måste man så måste man.
Är alla glada?
Har ni kul, allihop?
Fan! Fan!
- Håll käften, va? - Jävla parasiter!
Virus!
Fan, det är toppen, va! Cancer!
Jävla cancer!
Fienden äter upp hela jävla världen!
Hallå!
Du där, hallå!
- Har du nå't röka? - Nej jag har inget att röka!
Det gör inget, grabben, för...
..jag har massor av'et.
Fattar du vad jag säger?
Det gör inte jag.
Nej, riktigt. Det gör jag inte.
Det känns bättre!
Tack.
Det var stranden. Fattar du?
Stranden. Den var för vacker.
För mycket intryck, för mycket känsla. Jag försöker att hålla det under kontroll,
men det bara väller ut och väller ut.
Du förstår...
Hon är på en ö.
Och ön är perfekt.
Jag menar, verklig perfektion.
Jag menar inte bara... ''Å, vad snyggt.''
Det här är det jävla riktiga, OK?
Den är perfekt.
Du förstår, det är som en lagun.
Du vet, en tidvattenslagun.
Omgiven av klippor.
Jävla hemligt, alltså, helt...
..förbjudet.
Och ingen kan nå'nsin, nå'nsin,
aldrig nå'nsin ta sig dit. Aldrig.
Men det var några som gjorde det, för länge sedan.
Människor med ideal. Fattar du?
Jag menar inte bara vanliga backpackdjävlar.
Tror du på det stället?
Nej.
Men du kommer att säga att jag måste, har jag rätt?
Det spelar ingen jävla roll vad jag tror längre.
Det är din sak.
ldeal, ha!
Vi var bara jävla parasiter!
Lede fienden!
Du ser, jag var den som skulle hitta ett botemedel.
Botemedelsmannen.
Jag sa till dom: ''Ni måste ge er iväg.''
''Ni måste ge er iväg härifrån.''
Men de ville inte lyssna på mig.
Jag vill inte vara oartig, men...
..du är tokig i huvet, är det inte så?
Här, Richard.
Trevligt att träffa dig.
Ja. Dig också.
Akta! Elektricitet!
- Ursäkta! - Lugn!
Bara lugn!
Hallå där!
Ett brev till dig.
- Ett vad? - Brev på din dörr.
Omöjligt!
Har du...
Hallå?
Man hoppas
och man drömmer,
men man tror aldrig att något kommer att hända en.
Inte som på film.
Och när det sedan gör det,
vill man att det ska kännas annorlunda.
Mer i magen.
Mer verkligt.
Jag väntade på att få känna det.
Men det kom inte.
Jag heter Daffy Duck.
Födelseort: Landet som inte är.
Det sabbar pappersexercisen.
Polisen var missnöjd för han reste under falskt pass.
Så där, skriv på vittnesmålet.
Det är OK.
Det står bara att han skar av sig pulsådern - död när du hittade honom.
Men de frågade mig inte om kartan, så...
lnget problem.
Jag sa inget till dom om den.
Ha en trevlig dag.
Lycka till!
Ursäkta.
Lyssna, jag menar,
den där ön kanske inte ens finns.
Och även om den gör det vet jag inte om vi kan ta oss dit eller inte.
Jag undrade bara om ni vill komma med mig. Det var allt.
Kommer ni med på en hajk?
Jag menar.. en tur, en resa?
Med din flickvän och mig? Jag menar, ni båda och jag. Tillsammans.
Jag snackar om den hemliga ön...
Jag känner det som om alla försöker göra något annorlunda, men...
..så blir det så att alla gör likadant.
Jag insåg att jag inte hade en aning om hur jag skulle komma dit.
Men Étienne,
det erkänner jag, han var suverän.
Jag menar, han organiserade alltihop - biljetter,
tidtabeller, hela resan.
Bangkok till Surat Thani. Surat Thani till Na Thon.
Na Thon till Chaweng.
80 mil på ett dygn för mindre än 400 baht.
Tro mig, det är inte dåligt, det.
Vi var på väg in i det okända.
Men för att komma dit var vi tvungna att följa det normala turiststråket.
Allt är kirrat. l morgon bitti. 1800 baht.
Utmärkt. Bra gjort.
Det är ett problem. Han kan inte ta oss ut till ön.
Det är en nationalpark och det är förbjudet att åka dit. Men...
..vi får åka till den här och bo över en natt.
Nja, du förstår, det är fel ö.
Ja, det vet jag.
Jaha, Men hur kommer vi härifrån dit?
- Simmar. - Simmar?
Ja. Vi lämnar våra ryggsäckar på ön och simmar ut.
- Du kan väl simma, Richard? - Klart jag kan simma.
- Då är det inget problem. - Men hur långt är det?
Jag vet inte. 1-2 kilometer.
- Fint. Inte alls långt. - Richard. Det är värt det.
Ett äventyr. Och bara vi tre.
''Kan du simma?''
''Jag kan simma! Oja! Jag är fransman och så har jag en vacker flickvän!''
Suveränt!
- Jäklar också! - Har du låst dig ute?
Tappat nyckeln?
- Fan också! - Ja, fan också!
Vill du ta en öl eller nå't?
- Du har det bättre utan henne. - Sammy, vad fan vet du om det?
Du har ju inte ens träffat henne!
Jag försöker bara hjälpa grabben genom en svår tid.
- Det är inget problem. - Fattar du, Zeph?
- Det är inget problem. - Byt ämne för fan.
OK. Då snackar vi om hur du sitter framför spegeln en timme om dan.
Jättekul. Känner du den här killen? Han tycker om att torka röven med löv.
Han tror han är nån sorts kommando- soldat i djungeln. Det är sanning!
- Vad du vill. - Fan!
Ni känner väl till historien om Kentucky Fried-råttan?
Ja.
En tjej biter in i ett kycklinglår och det visar sig vara en råtta. Ja?
Det är en vandringsmyt.
Precis. Det händer alltid en vän till en vän till nå'n annan.
Och?
Det är en vandringsmyt som går just nu.
Om en strand.
Jaså?
Och den här stranden är perfekt, alltså.
Den är på en ö.
Gömd från havet.
Nu, föreställ er. Ren vit sand.
- Kristallklart vatten. Palmer. - Ja, med kokosnötter och skit!
Men berätta det bästa.
Jo, tillräckligt med knark, Richard,
för att knarka hela dagen, varje dag
- under resten av livet! - Ja! Marijuana!
Det är bara några som vet precis var den ligger, och dom håller det hemligt.
Det är ingen som nå'nsin har träffat några av dem.
Precis. Det är en Kentucky Fried-råtta!
Fast om jag hade nyckeln till ett sån't ställe
så skulle jag behålla den för mig själv, så att inte varje liten skit i Thailand
dyker upp där! Tittut!
Ja, ja. Så vad tycker du om berättelsen, Richard?
Bra. Det är en bra berättelse.
Hallå där! Jag har din nyckel!
Jag vet att det inte var meningen,
men jag bestämde mig för att lämna en kopia av kartan.
Jag säger inte att det var det bästa beslutet jag nå'nsin tagit.
Jag sa till mig själv att det är del av resandet att sprida nyheter.
Men om jag ska vara helt ärlig,
var jag precis som alla andra.
Skitskraj för det okända.
Desperat att ta med mig en liten bit av det invanda.
- Richard? - Är du klar?
Ja, ja. Jag kommer.
Kom så går vi.
Françoise?
Sch! Étienne blir arg om jag väcker honom.
Han tycker jag slösar bort tid, om jag fotograferar himlen.
- Det tycker jag också. - Jaså?
Titta här.
En natt kommer jag att ta det perfekta fotot.
Hej!
Vet du,
att i rymdens evighet,
finns det säkert en planet därute,
precis som den här,
där en annan du fotograferar tillbaka ner mot oss.
Jag menar, du fotograferar dig själv i ett parallellt universum.
Otroligt.
Det finns oändliga världar därute, vet du.
Där allt som du vill ska hända händer.
Richard, vet du vad?
Det är precis sån't där pretentiöst skit
som amerikaner alltid säger till franska flickor för att få dem att ligga med dem.
Gud! Förlåt.
Jag trodde jag gjorde det riktigt bra.
Det är bara himlen, Richard. Vi försöker.
ldiot.
När man blir förälskad i någon,
hittar man alltid en anledning att tro att det är rätt person för en själv.
Det behöver inte vara en bra anledning.
Det där att fotografera natthimlen, till exempel.
Nej, på sikt blir det bara en dum irriterande vana
som gör att man lämnar varandra.
Men i förälskelsens dimma,
är det precis vad man har letat efter alla dessa år.
- En kilometer. - Två.
- Richard? - Jag vet inte. Jag är amerikan.
- Och? - Vi tänker i miles, inte kilometer.
OK. Så hur många miles tror du det är?
Jag vet inte. Men det ser ut att vara långt.
Om det är för långt drunknar vi.
Men om vi inte försöker kommer vi aldrig att veta, eller hur?
Precis.
Då ger vi oss iväg då!
- Är ni OK? - Ja, vi är OK.
Jag tror vi är ungefär halvvägs.
Fan också! Richard!
- Fan! - Vad då?
Jag såg en fena!
- Va? Skämtar du? - Nej, nej, nej!
En fena!
En hajfena?
Jag vet inte. Bara en fena. Där borta, ca 100 meter bort.
- Och var den stor? - Ja.
Vad fan vill du jag ska göra åt det?
- Ingenting! Jag trodde du ville veta. - Jag önskar att du inte hade sagt nå't!
- OK, förlåt. - Det är lite sent för det nu, va?!
Françoise! Hon är borta!
Å gode Gud!
- Gode Gud! Vad hände? - Hon bara försvann under vattnet!
Hon blev nerdragen!
Françoise!
Françoise! Jag kan inte se henne!
Jäklar, det är hennes väska!
Var det en haj? Såg du en haj, Étienne?
Jag vet inte!
Fan i helvete!
Svär inte åt mig!
Helvete!
Ni européer är så roliga.
Ni har ett så lekfullt sinne för humor.
Inte konstigt att er komedi har segrat världen över.
- Och Molière då? - Vem?
Dra åt helvete!
Kom då.
Nämen!
En så'n massa knark!
Vi ska åt det här hållet. OK? Tyst.
Vi skulle ha vänt.
Men det tänkte jag inte göra.
Inte nu.
Jag bara sa till dem hela tiden att vi skulle komma fram.
''Tro mig, det är paradiset. ''
Om vi tar den här ner, kan vi följa den hela vägen.
Kom då!
Å, Gud!
Vad nu då?
- Vad då, ''vad nu då''? - Hur kommer vi ner?
Hur ska jag veta det? Måste jag bestämma allting?
- Vi hoppar. - Fan, det var du som ville ta kommandot!
Jag bara tog kommandot eftersom du inte tordes, din lilla fransos!
Ja, och se vart det ledde oss!
- Vi hoppar. - Om du inte är nöjd kan du ta över.
- OK, sir? - OK. Jag gör det.
- Där. Vi klättrar ner där. - Vi kan hoppa.
Françoise! Lyssna, vi hoppar inte!
OK? Så gör det då! Och att klättra, alltså,
det är ett förslag ur arslet!
- Kallar du mig arsle? - Och det är bara förnamnet.
- OK, din skitjävel, då gör vi det! - Din jävla skitfan!
Françoise!
- Fan! - Françoise!
Kom ner, killar! Det är OK!
Det är inte farligt! Hoppa!
Kasta ner väskorna! Hoppa!
OK. Så vi hoppar.
Å, fan!
Såg du det? Kanon!
Gode Gud!
Grattis!
Det tog mig nästan en timme att samla mod till det.
Fast jag var ensam, så det var värre för mig.
Jag tror det är bäst att ni får träffa Sal.
Gud i himlen! Vi är här!
Fattar ni det?
Stanna här!
OK.
Det går bra.
Ett sån't högljutt kök!
Hur är det?
- Vad är det till middag? - Gissa en gång. Fisk.
Jag vet inte vad vi väntade oss.
Folk som bodde i en grotta,
kanske några i tält. Men inte så här.
- Hur är det, Keaty? - Rök dem inte!
Det var som att komma till en förlorad värld.
Ett helt samhälle av backpackers, inte på genomresa, utan som bodde här.
Jag blev plötslig medveten om att vi inte ens var bjudna.
- Han som ritade den? - Daffy.
Ja. Han är död.
Va? Omöjligt!
Han skar av sig pulsådern i ett hotellrum på Khao San-vägen.
- Såg du det? - Nja, jag kom in senare.
Ja det var tråkigt att höra.
Han var en av grundarna av vårt samhälle.
Men han blev deprimerad.
Tokig.
Polisen visste inte vad de skulle göra med kroppen, så jag tror de brände den.
Tror du han gav kartan till någon annan?
Nej, det tror jag inte.
Och ni? Har ni visat den för någon?
Nej.
Bra.
Vi värderar att det hålls hemligt.
Hör ni det?
Titta på den där killen.
Å, det är så jävla vackert!
- Grannar! - Hej! Jag har dina oljor.
Jag ska ge dig något.
Lyssna nu allihopa.
OK. l morgon ska jag cykla flera mil på min cykel.
Vicki.
Utmärkt! Mycket bra. Hélene?
Mycket bra!
Mycket bra.
Bra. Men det är alldeles för lätt.
- Snälla! - Ja! OK.
Det finns mer, vet ni!
- Ni vet alltid allting! - Richard!
Ja! Richard!
Representerad!
Det här blev vår värld.
Och dessa människor var familj.
Hemma var bara en plats vi inte tänkte på.
Jag gjorde mig hemmastadd.
Jag hittade min uppgift i livet.
Att söka njutningen.
Sal var ledaren.
Men det var inte så viktigt. lngen ideologi eller sån't larv.
Det var bara en badort för folk som inte tycker om badorter.
..och vissa av oss bygger. Till och med paradiset behöver omformas lite.
I åratal höll de platsen hemlig.
De behövde inte berätta för någon. De var så gott som självförsörjande.
De behövde bara segla tillbaka ibland och byta lite marijuana och köpa lite ris.
Vi odlar vårt eget, så vi behöver inte stjäla från bönderna på andra sidan.
Vet de att ni bor här?
Javisst. Men de håller sig på sin sida, och vi inkräktar inte på deras.
För ett par år sedan sa de att vi kunde stanna, men inga fler fick komma.
- Vilket passar oss bra. - Så ni hade tur. Verklig tur.
Där var Keaty, som bara brydde sig om två saker.
Vi tackar dig, Gud,
för civilisationens båda pelare.
Kristendomen och kricket.
Där var svenskarna: Christo, Sten och Karl.
Vi tycker om att fiska.
På vintern tycker vi om att åka skidor.
Man kan naturligtvis inte åka skidor i Thailand.
Vi väntar, OK?
Vi väntar på att fisken kommer.
Fattar du?
Fan!
Och jag sade till eder: ''Jag skall förse eder!''
Låt bli.
Vår huskock hette Ohygienix.
Kom så lagar vi mat!
För han var besatt av tvål.
Fisk, fisk, fisk!
Jag luktar fortfarande fisk!
Det fanns många olika sport- och fritidsaktiviteter.
Étienne är bra på fotboll.
Det skulle jag kunna göra om jag ville.
- Men jag vill inte. - Vad snackar du om?
- Bara för att konversera. - Har du en flickvän?
- Här? - Var som helst.
Nej. Varför?
Bara för att konversera.
Höger arm över wicketen. Tre bollar kvar. Är det någon som fortfarande inte förstår?
Den enda jag inte gillade var Sals pojkvän Bugs - öns snickare.
Du Richard! Kan du göra det här?
Kan du tillverka någonting?
Man ska ha någon talang i händerna.
Så sätter vi igång då!
Överraskning!
Så varje samhälle har sina ritualer.
Ja, varan var enkel: den som anlänt sist tatuerar nästa.
- Det gör ont som fan, va? - Vad sa de?
Andy, kom närmare med ditt.
Sätt igång, Richard!
Å Gud!
Å gode Gud!
Fan vad det gjorde ont!
Allt som allt var det här paradiset.
Utom för en saks skull.
Åtra är åtra var man än är.
Solen bleker det inte, och tidvattnet sköljer inte bort det.
Françoise.
För det första: hon bara retas med dig.
- Vad snackar du om? - För det andra: du kan inte franska.
För det tredje: han kan franska. Ja, ännu bättre, faktiskt,
för det fjärde: han är fransman.
För det femte är han mycket bättre på fotboll än du.
För det sjätte: du är lite konstig, Rich.
Vissa tjejer gillar det hos en kille, men inte så'na tjejer som du vill vara med.
- Säger du det? - Ja, din sista flickvän gjorde ju slut.
- Det var inte mitt fel! - För det sjunde: titta på dina tummar!
- De är väl definierade. - Vad betyder det?
Du spelar mycket videospel!
Det är ett pålitligt tecken på att ni inte passar för varandra.
Varför harjag en känsla av att du försöker säga mig något?
Du har ingen chans - mindre chans än en jävla kyckling i Thailand.
- Fattar du vad jag menar? - Tack.
Så njut av stranden och sluta upp med det där larvet.
- Tack så mycket. - Varsågod!
Nej, du får inte. Nej!
Nej! Låt bli mig!
- Låt bli mig! - Det där är min säng!
- Jag kan klara av det. - Men jag vill inte.
Det tar bara ett ögonblick.
Nej! Nej, jag måste in till fastlandet!
Jag är sjuk. Jag måste. Sal!
Vad är det? Du vill gå till en tandläkare?
- Ja. - Kommer inte på fråga.
Kom nu!
Var modig.
Hur går det, Richard?
Bra.
- Du tycker det är OK, det här? - Ja.
Jag menar, vi har ju en hemlighet?
Ibland måste folk stå ut med lite för att vi ska bevara hemligheten.
Utmärkt.
Utmärkt inställning.
Inget problem.
Å jävlar!
Bra gjort!
Döda smärtan, grabben.
Dags att dricka.
Richard.
Ja?
Vill du komma med mig till stranden?
Javisst.
Är du lycklig, Richard?
Lycklig?
Ja.
Ja, det är jag väl.
Jag menar, stranden, du vet, det är så perfekt.
Tycker du att jag ignorerar dig?
Nej.
Men det gör jag.
Det är för att jag är med Étienne. Det är svårt att vara tillsammans med dig.
Är det nå'n särskild orsak att du skulle göra det.
- Vara tillsammans med mig, menar jag. - Klart det är.
Jag tycker om dig.
Mycket.
Har du sagt det till Étienne, eller...
Nej.
Det är vår hemlighet.
OK.
Titta! Där! Plankton. Räkor.
De lyser när de blir störda.
Kom!
Den natten lovade vi oss själva, och vi trodde uppriktigt på det,
att ingen skulle få veta det.
- Jag vill snacka. - Om vad?
Om dig och Françoise.
Vad menar du, mig och Françoise?
Jag menar, Richard,
- att jag vill att hon ska vara lycklig. - Ja.
Jag menar, ''naturligtvis.''
- Det gör vi ju alla, eller hur? - Håll käften!
Håll käften, för fan.
Och om lycklig betyder med dig,
så ska inte jag stå i vägen.
Étienne, lyssna...
- Jag vet inte vad fan du snackar om. - Fan, Richard! Jag vet!
OK? Jag vet!
Alla vet!
Problemet är att se fisken.
Med störtregnet och det dåliga ljuset är det svårt att fånga dem.
Det kan fortsätta så i dagar.
Ibland blir vi riktigt hungriga.
Ge mig den där.
Richard!
Kom ut!
Jag kan inte höra dig!
Och du kan inte höra mig.
- Haj! - Kom!
OK, OK.
OK, OK, OK!
Nu innan vi börjar är det bara ett par saker som du måste tänka på.
Nummer ett: du måste hålla dig lugn.
Jaha.
Och nummer två: du får inte visa rädsla.
- Lär mig det, lär mig det. - För hajarna, förstår du...
Hajarna kan känna den rädslan.
Lika lätt som de kan känna blod.
Och så gav den sig på mig.
Precis som jag visste att den skulle göra.
Precis som naturen har ordnat det.
Med käken vidöppen.
Rad på rad av rakbladsvassa tänder som glittrande under vattnet som diamanter.
Stjärtfenan svepte fram och tillbaka när den kom in för att ge dödsstöten.
Jag lovar inför Gud,
att hela mitt liv passerade revy inför ögonen på mig.
Verkligen. Jag hade ingenting annat kvar än rena reflexer.
Rena reflexer och människan grundläggande överlevnadsdrift som ibland ropar:
''Nej! Jag vill inte dö idag!''
I det ögonblicket visste jag att det var hajen eller mig.
Det visste hajen också.
Jag visste det.
Men Gud!
Det är ingenting personligt. Det är världens gång. Det är naturen.
Men om jag minns rätt, var det
i det sista skimret i hans ögon,
ett ögonblick mellan oss
då han sa: ''Du, Richard,''
''smaklig måltid.''
Konstig känsla att döda en haj, eller hur, Richard?
Det är bara en stor fisk, Bugs.
Bara en stor fisk?
Ja, kanske när den är ung och inte har lärt sig att döda än.
Då är den kanske bara en stor fisk.
Men när den är en stor vit arg mamma med blodsmak på tungan,
det är en annan sak, det.
Å Gud!
Förlåt, Bugs. Är det bara jag?
Eller är det det här regnvädret som gör alla så jäkla trötta?
Vi kanske kan höra din annorlunda och säkert mycket intressanta berättelse
nå'n annan gång, va?
Mycket intressant, Keaty!
- Godnatt, små turturduvor. - Tack!
En stund var vi oåtkomliga i vår lycka.
OK! Lyssna alla!
Tyst!
Vi har en situation. Det är inte nån stor olycka, men som en del kanske har hört,
har några säckar ris blivit angripna av svamp.
Det är för att vi har det i det där skjulet.
- Hur många gånger måste det hända? - Risresa!
Det betyder att någon måste åka till Ko Pha-Ngan för att köpa mer ris.